NETFLIX PRESENTERER
EN ORIGINALFILM FRA NETFLIX
Du bør skynde deg.
Vi kommer ikke til å rekke det.
Det gjør vi. Det må vi.
Ta en pause. Kom igjen.
Min tur.
"Det gjør vi. Det må vi."
Det var broren min, Henry.
Helt sikker på at det han ønsket, ville skje.
Været skulle bedres i tide til å så bomullen på nytt.
Vi ville grave hullet ferdig før stormen kom.
Pokker!
-Herregud! -Hva er det?
En slaves grav.
Hvordan vet du det?
Skutt i hodet.
Må ha vært en rømling.
Da er det avgjort.
Avgjort?
Jeg begraver ikke min far i en slaves grav.
Det er ikke noe han ville hatet mer.
Hjelp meg opp.
Vi har ikke noe valg.
Sånn ja, bror! Kom igjen!
Sånn ja!
Vi får deg bort herfra!
Kom igjen!
Kom igjen.
Pokker!
-Kom igjen, Jamie! Hold ut! -Nei.
Jeg skal hente en stige!
Henry!
-Hvor er du? -Jeg er her!
Det var broren min, Henry.
Helt sikker på at det han ønsket, ville skje.
Og lillebroren hans...
Jamie.
...ville aldri forråde ham.
Kom her. Hva er i veien med deg?
Jeg trodde du skulle forlate meg der nede!
Spar meg. Hvorfor skulle jeg gjort det?
Hvorfor skulle jeg gjort det?
Når jeg tenker på gården, tenker jeg på søle.
Søle som dekker knær og hår.
Å marsjere i støvleformede merker på bakken.
Jeg drømte i brunt.
Greit. Løft den opp.
-Kom igjen. -Bare få... Kom igjen!
-Vent. La den... Vent. -Vent.
Løft den, Jamie. Bare litt mer...
Vi stopper, ok? Setter den ned.
Hva om vi tar tauene på langs? Vi står på hver vår ende.
Kisten er for smal. Faller den igjen, kan den knuse.
-Vi kan prøve. -Nei!
-Hap! -Henry.
-Hap! -Ikke, Henry.
Det er ikke min feil.
-Jeg advarte dem begge. -La dem gå.
Hap!
Kan du vente, Hap?
Kan du hjelpe oss?
Vi må få kista i jorda.
Hap?
Jeg var en 31 år gammel jomfru
da jeg møtte Henry McAllan våren i 1939.
Jeg bodde hos foreldrene mine i barndomshjemmet mitt.
Min verden var liten,
og han var min redningsmann fra et liv i periferien.
Virkelig? Han sier at du faktisk er en college-fyr.
Ingeniør.
-Ingeniørutdannelse fra Ole Miss. -Ja.
Hørte du det, Laura? Ingeniørutdannelse fra Ole Miss.
Jøss.
Laura har også gått på college.
Lærergodkjennelse fra West Tennessee State.
Vi er stolte.
Søsteren min er familiens smarteste.
Fikk bedre karakterer enn meg. Det fikk jeg alltid høre.
Hun er smart.
Du burde spille piano for oss etter middag, Laura.
Du burde høre henne synge. Hun synger som en engel.
Du bør spille noe for Mr. McAllan senere.
"Ave Maria" er favoritten min.
-Du vil elske den. Den er nydelig. -Mamma.
Hva?
Jeg er sikker på at Teddy ikke inviterte sin nye sjef for å høre salmer.
Hva om vi spør ham. Mr. McAllan?
Vil du høre litt musikk etter middag?
Jeg liker salmer.
Han liker salmer.
Jeg var ikke vant til å bli beundret av menn, og ville oppleve mer av det.
Det var litt frihet fra den oppriktige medlidenheten
og den uoppriktige snillheten peppermøer får.
-Ja visst. -Så...
Han følte ikke trangen til å fylle luften med ord som jeg gjorde.
Han hadde selvtillit.
Er det alt?
Vel...
Jeg kan ikke si at jeg virkelig elsket ham da...
...men jeg var så takknemlig at det overskygget alt annet.
Min bror, Jamie, kommer opp fra Oxford neste helg.
Jeg vil at han skal møte deg.
Der er han.
Bror!
-Du ser godt ut. -I like måte.
Memphis-lufta er bra for deg.
Eller er det noe annet?
Miss Chappell, dette er min bror, Jamie.
-Gledelig å møte deg. -Gleden er min.
Han tror han er en rollefigur i et skuespill.
Men hvilket skuespill? Hamlet? Faust? Prins Hal?
Et som gir deg ordentlig lønn en dag.
Hva tror du?
Du er mer som Puck.
-Hvem er Puck? -"For noen tåper disse dødelige er."
Puck er en rampete unge.
Han er en nisse.
Tilgi meg, bror. Jeg prøver bare å imponere henne.
Da finner du nok ut at Miss Laura ikke er lett å imponere.
-Skal vi? -Ja.
Jeg fortalte Pappy at du var her i dag.
Jeg vil høre.
I neste øyeblikk ble jeg sugd under,
med hjernerystelse og blødende, og jeg var så god som død,
enda et offer av storflommen i 1927.
-Utrolig at du aldri sa det til meg. -Det er mer.
Hva skjedde så?
Jeg så et skimrende lys,
-som et stjerneskudd. -"Skimrende."
En hånd strakk ut fra det,
og jeg trodde Gud kom for å hente meg.
Men det var ikke det. Det var min kjære storebror, Henry.
-Du reddet livet hans. Du er en helt. -Ja, det er han.
Hva skulle jeg gjøre? La ham drukne?
Skål for fremtiden, hva enn den vil bære med seg.
Måtte du bli velsignet med lykke, sunnhet, rikdom,
og om hun vil ha deg, et hus fullt av barn.
Jeg er glad i dere begge.
Sprudlende.
Får jeg danse med jenta di?
Vil du danse, Miss Chappell?
Det vil jeg gjerne.
Jamie så på en annen måte.
Og når han så på meg, var det som jeg ikke lenger var usynlig.
Tusen takk.
-Jeg kommer tilbake. -Absolutt.
Du er ekstra vakker i kveld.
Takk.
Jamie har den effekten på jenter.
De skinner for ham.
Han liker deg, det ser jeg.
Han misliker sikkert ingen.
Ingen med skjørt, i alle fall.
Henrys frieri skjedde ikke som jeg så det for meg.
Han knelte ikke, og spørsmålet var mer som en påstand.
Henry var ikke romantisk.
Han var tøffere enn som så.
-Ja? -Ja.
Jeg elsket livet som gift.
Å gi etter for Henry og vente på at han kom hjem,
var det jeg ble skapt for.
Og da Amanda Leigh ble født, ble jeg helt hennes.
Så kom dagen som forandret alt.
For alltid.
7. desember 1941,
en dato som alltid vil huskes.
Amerikas forente stater
ble plutselig og med forsett angrepet
av sjø- og luftstyrker fra Keiserriket Japan.
USA og denne nasjonen hadde fred,
og på oppfordring fra Japan...
Pappa lånte Mr. Roberts og familiens bil for å kjøre meg.
Det husker jeg best.
De første og de siste tingene...
...de husker man alltid best.
Takk.
Vi skal be for deg.
Ikke glem oss.
Det vil jeg ikke.
Jeg vil ikke det. Ok?
Ta vare på deg selv.
Det skal jeg.
Hjelp til her, greit? Hjelp moren deres.
-Greit? -Ja.
Hold guttene unna Lilly May. Ikke la henne vokse opp for fort.
-Kom hjem igjen. -Det skal jeg.
Kom helt hjem. Hører du det?
-Jeg er glad i deg, mamma. -Og jeg i deg.
Takk.
Jeg kan ikke se meg tilbake.
Jeg så meg ikke tilbake.
De sier det betyr ulykke å se noen dra.
Jeg holdt hjerteslagene hans i hånden min.
Jeg husker hvert et slag.
Han var varm og i live.
Jeg vet om alle steder i ham.
Det var alt jeg kunne gjøre for å ikke se tilbake.
Jeg har ingen favoritter.
Jeg er like glad i dem alle.
Det er alle mødre.
Men i løpet av de fire årene...
...all den tiden han var borte...
...ba jeg bare for ham.
Gud vil tilgi meg.
Kom igjen.
Grav skikkelig.
Kom igjen, Ruel.
Fortsett. Kveldsmaten er klar når vi kommer inn.
Hva godt gjør et skjøte?
Mine bestefedre, grandonkler, bestemødre og grandtanter,
far og mor,
brutt, pløyd, tint, sådd, plukket, dyrket,
brent, brutt igjen.
Skjøtte jorda hele livet,
jorda som aldri skulle bli deres.
De jobbet til de svettet, de svettet til de blødde,
de blødde til de døde.
Døde med jorda fra de samme 800 målene under neglene.
Døde mens de klorte den harde, brune bakken som aldri skulle bli deres.
All deres skjøtsel ugjort.
Men denne mannen, dette stedet, denne loven...
...sier at man trenger skjøte. Ikke skjøtsel.
Calvin Augustus har land her...
...og kompisen hans, Leo, kjøpte land her.
Det er nok kanskje noen mål her.
Om bare gjerder kunne settes opp med bly.
De tas ned med bly hele tiden.
Det blir ikke mye lenger, vel?
Om et år nå skal jeg ha 200 mål med bomull,
200 mål med havre, 200 mål med ris.
-Ris vokser ikke her, din tosk. -Ikke kall broren din en tosk.
-Jeg dyrker det likevel. -Derfor blir ikke jeg bonde.
-Jeg skal bli stenograf. -En ste... Hva?
Det er en som skriver.
-Fargede får ikke skrive. -Din søster blir den første.
Forresten...
Jeg har kjøpt en gård i Mississippi.
Og vi flytter dit om tre uker.
Det er 65 kilometer sør for Greenville.
Stor gammel...
...veranda, fikentre...
Jentene vil elske de fire soverommene.
Vi elsker dette huset.
Nå får de hvert sitt rom, og Pappy får sitt eget område.
Pappy?
Nå som mamma er borte, må vi ta vare på ham.
Vi har 800 mål med fruktbar jord. Tenk på det.
-Du er jammen stille. -Jeg er overrasket.
Du visste at jeg ville ha min egen gård.
-Nei. -Jeg sa det til deg.
Henry, det visste jeg ikke.
-Jeg... -Jeg ville ha husket det.
Da sier jeg det til deg nå.
Du kommer til å elske den.
Det vil du. Vent og se.
Vennen?
-Jeg liker verandaen. -Ja.
Hvem får hvilket rom? Kom igjen. Du også.
Vent litt.
Skal du ta det beste rommet?
Er det det?
Hva er på baksiden?
Det skal være en nøkkel under dørmatten.
-Kom igjen. Ta den. -Hvem pokker er dere?
McAllan-familien.
Vi leier dette huset. Hvem er du?
Orris Stokes. Jeg er husets nye eier.
Jeg leide det fra George Suddeth for bare tre uker siden.
Jeg overtok huset i forrige uke. Han sa ikke noe om leietakere.
Jeg må vel gjenoppfriske hukommelsen hans.
-Han har dratt. -Jeg ga ham $ 100 i depositum.
-Fikk du kontrakt? -Nei, vi tok hverandre i hånden.
Jeg ga ham 100 dollar i kontanter. Der, i stua.
Spiste middag med ham og kona. Jeg viste ham...
-Dere bør dra. -Jeg viste ham bilder av min lille...
Du ble svindlet. Pokkers tosk.
Pokkers tosk.
Hadde aldri trodd en av mine sønner kunne være så dum.
Kom , vi kan bo på gården. Det er et hus der.
Vi bor på gården.
Vi får det til.
Der ute med niggerne og gårdsarbeiderne?
Ikke noe sted i byen er stort nok for oss.
Tro meg, jeg har sjekket. Kom igjen.
Vennen! Dette er vår eiendom!
En av grandonklene mine, onkel Willie, fikk et stykke land i rekonstruksjonstida.
Han hadde skjøte.
Fire hvite menn på hester red opp en dag, siktet med en pistol...
...sa han var død.
Min onkels skjøte ble revet i 40 biter og kastet i lufta.
Så jeg spør: Hva godt gjør et skjøte?
Muldyret gjorde meg til leilending, ikke husmann.
Og jeg drømte om å ha mitt eget stykke land.
Kanskje problemene startet der.
Du kommer til oss for mat. Vi tar stenografipengene dine.
Nei. For jeg skal bo i California eller Chicago,
der det er gode fargede jobber.
-Da er krigen over. -Nei.
-Kanskje Ronsel kommer hjem tidlig. -Jeg vil ikke ha ham hjem tidlig.
-Tidlig betyr... -Han kommer ikke hjem tidlig.
Gjør dere ferdig. Skyll fatene før leggetid.
God kveld.
Henry McAllan.
-Du er Hap Jackson? -Ja, sir.
Familien min og jeg kom nettopp. Vi trenger din hjelp for å losse av.
Du er den nye eieren? Trodde ikke dere kom før neste uke.
Vi må losse av og få fyr i ovnen før det blir mørkt.
-Ok? -Ja, sir.
God kveld.
Så be ham gå.
Det er for langt, og vi har ikke tid. Det er sent.
Jeg flytter meg ikke for en nigger.
Han kan ikke sitte med Laura og jentene...
Det er ikke plass bak på bilen. Vær så snill, Pappy.
McAllan var fra Memphis,
og jeg tror ikke han så forskjellen på munnen og rumpa til et muldyr.
Han sa han skulle ha en sånn infernalsk traktor.
Tenk på det.
Å bruke en maskin til å drive jorda, ikke hendene Gud ga ham.
Fiske litt.
Går det bra, Mrs. McAllan?
Ja. Takk.
Få ham til å fikse skoddene, ellers fryser vi i hjel.
Vi må losse av før regnet kommer.
Bare legg det her.
Slapp av, Pappy. Vi tar det.
Jentene er utslitte. Jeg trenger teppene deres.
Greit.
De må være her et sted.
Kom igjen, jenter.
-Stable dem i hjørnet. -Ja, ma'am.
"To byer.
Stormfulle..."
Kan du lese?
Min sønn, Ronsel, lærte meg.
Han kjemper under general Patton.
Du mener graver skyttergraver og skreller poteter?
Nei, han er stridsvognkommandør.
Ikke snakk om at hæren gir en stridsvogn verdt flere tusen dollar til en nigger.
Min sønn Jamie, derimot, er en kampmann. Han flyr bombefly.
Min sønn er sersjant. 761. bataljon. De kaller dem Svarte pantere.
Hei.
Gutt.
Vet du hva man kaller en nigger med striper?
En vaskebjørn.
Hvor vil du ha pianoet?
Få legge jentene først.
Er ikke plass til det. Hvor skal jeg sove?
-Du må nok bo i skuret. -Jeg sover ikke der ute.
-Det har ikke gulv. -Vær så snill.
-Det er ikke plass. -Bli kvitt pianoet.
Vi kan ha en seng der. Henge et forheng rundt den.
-Det kan vi. -Jeg vil ikke ha soverom midt i stua.
Hun kaster meg ut.
-Vi kaster deg ikke ut. -Får jeg snakke med deg?
Vi kaster deg ikke ut.
Da du tok meg med til dette gudsforlatte stedet, sa jeg ingenting.
Da du sa han skulle bo hos oss, sa jeg ingenting.
Da Orris Stokes sa
du hadde blitt loppet av han du leide fra, sa jeg ingenting.
Men vi kvitter oss ikke med pianoet. Det er det eneste siviliserte vi har her.
Faren din kan sove i skuret eller dele seng med deg,
for jeg blir ikke her uten pianoet.
-Vet du hva? Du er overtrøtt. -Nei.
Pokker!
Min tippoldefar og slavene hans bygget gården jeg vokste opp på.
En gang ba bestefar meg gå ut,
ta en håndfull jord fra hagen og bære den inn.
Så sa han: "Hva holder du?" Jeg sa: "Jord."
"Det stemmer. Gi den til meg."
Jeg gjorde det, og da sa han: "Hva holder jeg?"
"Jord", sa jeg.
"Nei, dette er land. Vet du hvorfor?
Fordi jeg eier den. Den er min.
Og én dag blir den din."
Men det landet ble aldri mitt.
Pappy solgte det etter flommen.
Han sa til folk at elva ødela alt for ham.
Men det var en løgn.
Han gikk gladelig fra landet.
Hæren gjorde Jamie til bombepilot.
Det var min feil at han var der oppe.
Jeg fikk ham til å love at om han ble soldat,
skulle han komme seg til himmels.
De sier kampene er tryggere der.
Alt ser klart ut.
Adam til venstre.
Det er han.
Greit.
Gikk glipp av min datters bursdag. Hun er ikke fornøyd.
Vi kommer oss snart tilbake. Jeg skal få deg trygt tilbake.
Du får holde ditt ord.
Du har jenta di, jeg har mi.
Ja, men mi er fra et blad.
Kjære familie.
Jeg skriver fra en landsby i Belgia som heter Tillet.
Belgia er et land like nord for Frankrike, og det er vakkert.
Pappa ville likt seg her. Her er mange gårder.
Hva er dette?
-"Kom ut kjempende"? -Ja.
Innen dere får dette, er jeg nok langt herfra.
Vi beveger oss alltid.
-Bemann alle våpen! -Følg meg!
Rykk ut! Kom igjen!
Kom igjen! Rykk ut!
-Klar. Kom igjen! -Kom igjen!
Skjøt du hesten din?
-Hvem skyter hesten sin? -Noen...
-Får knapt mat i tide. -Hesten spiste tobakken!
-Den er min! -Jeg har hørt nok.
Vil ikke høre mer.
Kan du ikke gjøre jobben din, kan jeg ikke ha deg!
-Nei. -Du vet det!
Henry, jeg har...
Jeg har Vera og jentene og en til på vei!
-Altså... -Jeg har...
Jeg har kone og barn.
-Har ikke noe sted å dra. -Jeg har kone og barn.
Jeg driver en gård, ikke veldedighet. Du har ut uka.
Ut uka.
Så skal du bort!
Vold er en del av livet på landet.
Du blir alltid angrepet av noe dødt.
Døde mus, døde kaniner, døde pungrotter.
Du finner dem i hagen.
Du lukter at de råtner under huset.
Så er det skapningene du dreper for mat.
Kylling, svin, hjort, frosker, ekorn.
Plukke, flå, fjerne innvoller og bein, steke.
Spise, begynne igjen, drepe.
Jeg lærte å sy et blødende sår,
lade og skyte med hagle,
stikke hånden inn i livmoren til ei purke for å få ut en grisunge i seteleie.
Hendene mine gjorde de tingene, men det var ikke enkelt for meg.
God dag, Mrs. McAllan.
Hallo, Mrs...
Du kan kalle meg Vera.
Hallo, Vera.
Dette er en av mine døtre, Alma.
Vi må snakke med deg.
Dere kan ikke kaste oss ut.
Unnskyld?
Vi har ikke noe sted å dra om dere kaster oss ut.
Ingen vil ansette oss så sent i sesongen.
Det er ikke opp til meg. Det er opp til mannen min.
Jeg ber deg beholde oss.
Det er ikke min avgjørelse.
Og om det var det?
Alma.
Kjære familie.
De lokale behandler oss godt.
De er ikke som hvite folk hjemme.
Jeg får hjemlengsel.
De gjør alt de kan for å få oss til å føle oss hjemme.
Jeg er takknemlig for det.
Ronsel.
Henry!
-Hva? -Kona di vil snakke med deg.
Isabelle er syk, og den andre blir også dårlig.
Jeg kommer!
Det er kikhoste. Hent legen.
Og be faren din koke vann.
Gå, Henry!
Gå!
"Skulle ønske dere var her og så det.
Kjolen hennes glitret.
Selv de hvite soldatene kunne ikke slutte å se på henne.
Fortell Lilly May...
...at selv Lena Horne ikke har så god stemme som henne.
Pass på at Ruel øver på fastball-kastet.
Si til Marlon...
...at jeg prøvde å spare snø til ham, men den smeltet.
Så jeg tar med et glass vann til ham."
"Og..."
-Hap! -Jeg kommer, sir!
Jeg trenger kona di, Florence.
Jentene har fått kikhoste,
og jeg kan ikke dra til byen siden broen er skylt bort.
Jeg husker du sa hun var jordmor.
-Kona mi er ikke lege. -Jeg skjønner det,
men de trenger hjelp, og...
-Når begynte de å hoste? -Isabelle begynte for noen dager siden,
og Amanda Leigh for noen timer siden.
De er smittsomme.
Hun kan gi deg medisin, men hun kan ikke bli med deg.
Jeg kan betale.
Jeg kan ikke komme hjem på tre-fire dager.
-Hvem skal passe familien min? -Vær så snill.
Kona mi er redd.
Jeg hadde ikke den luksus å bare elske mine egne barn.
Min egen mor var trist.
Trist fra før solen sto opp.
Når månen fremdeles var oppe, kysset hun meg og søstrene mine på øyelokkene
mens vi lot som vi sov.
Hun dro på jobb...
...for å vekke og kysse en annen kvinnes barn i sollyset.
Jeg sverget at mine egne barn skulle få hele meg.
Pass opp.
-Hvem er det? -Florence er jordmor.
-Føder noen her? -Broen er skylt bort. Hun kan hjelpe.
De trenger lege...
-Broen er oversvømt. Hva skal jeg gjøre? -Ta henne.
Jeg har sett dette med mine egne barn. Vi må få i dem væske.
Men først må vi få ut litt slim.
Det er bra at du lager damp.
Mr. McAllan, kan du koke mer vann?
Jeg vil ha mamma!
Det får ut slimet.
Jeg burde tatt dem til legen da de begynte å hoste.
Om noe skjer...
Nå vet jeg hva moren min må ha visst.
-Jentene dine vil bli bra. -Ok.
At om noe skjedde med den andre kvinnens barn...
...hadde det vært slutten for oss.
Nå vet jeg at hun ikke forlot oss bare av plikt,
-men av kjærlighet. -Jeg er tørst.
Hører du meg? Jeg vil ha litt pokkers...
-Truer du med kniven... -Nå vet jeg...
-...klapper jeg til deg. -...at kjærlighet er en slags overlevelse.
Vi blir truffet. Hva skjer bak?
Jeg ser det. Få den rundt.
De tok akterskytteren!
Skyt det ned!
Jeg må lenger opp.
Ta en venstre! Trekk opp!
Nå gjør vi det, kaptein!
Hei, Roger!
Vi har brutt formasjon!
Kom igjen, Roger!
Frontskytter, er du der?
Jeg er her fremdeles! Jeg tok ham!
-Noen kommer fra venstre! -Jeg ser dem!
Jeremy!
Snakk til meg, Jeremy!
Nei!
Mamma?
God morgen.
Fint å se at du føler deg bedre.
Vi har gode nyheter til deg.
Vi vil tilby deg en jobb.
Å jobbe for meg her.
Jeg trenger hjelp med jentene. Matlaging, vasking, sånne ting.
Det blir ekstra penger til deg og familien din.
Vi er ikke deres.
Vi betaler leie, jobber med avlingene. Det er alt.
De kan ikke bruke oss som om vi er verktøy.
Du snakker alltid om sparing,
at å eie vårt eget jordstykke er eneste måten å slippe unna dem.
-Vi er der. -Jeg vil ikke at du skal jobbe for dem.
Jeg vil ikke jobbe for dem, jeg vil jobbe for oss.
Jeg har allerede sagt ja.
"For mannen er hustruens hode, slik Kristus er menighetens hode."
"Hvem finner en god hustru?
Hun er verdt mer enn perler.
Hennes manns hjerte stoler på henne, og det mangler ikke på vinning."
Alle de søndagene.
-Du lytter virkelig, altså? -Ja.
Og nå må du lytte til meg.
"Min Fars hus har mange rom.
Var det ikke slik, hadde jeg sagt det til dere...
...for jeg skal ordne et sted til dere.
Dere skal være der jeg er."
Jeg vet det gir meg trøst.
Det gir meg trøst å vite at...
...en dag skal det bli lettere å stå opp enn dagen før.
En morgen...
...vil ikke barna våkne her.
De åpner øynene under en ny himmel.
En morgen vil vi riste av oss børen
og slite lenkene fra føttene.
En morgen,
og jeg mener ikke i det neste liv, jeg snakker om nå.
Nå!
-En morgen! -En morgen!
Jeg sa...
Fyr av!
Pent skudd!
Ut av stridsvognen!
Ut! Ut av stridsvognen!
Pappa!
Jeg har deg!
Løp! Ned!
Jeg trenger lege!
Dagene gikk, ukene gikk...
Lå i senga og visste at kona var ute og jobbet for meg.
Florences hender fulle av blemmer.
Jeg så henne gni seg i ryggen når hun trodde jeg ikke så.
Regnet kom dagen etterpå.
Mye, hardt regn som pakket markene som voks.
Ingenting vi kunne gjøre.
Satt der, så på og bekymret oss i to dager før det klarnet til.
Er du der, Hap?
Ja, sir.
-Hvordan går det? -Bedre hver dag.
Du ser ut som du vet hva du gjør.
Familietradisjon.
Hvor mye lenger tror du at du vil være sengeliggende?
Dr. Turpin sa seks uker. Det har alt gått fire.
Jeg er nok der ute innen mandag.
-Mandag, tror du? -Ja, sir.
Ja, kanskje. Jeg...
Jeg tror ikke du får alt i bakken i tide.
Du får dårlig tid.
Florence og guttene jobber hardt.
Marka må brytes på nytt på grunn av regnet.
Ja. Skulle ønske vi kunne kontrollere regnet.
Dere burde plante nå, men dere har ikke gjort klar marka.
Kan ikke vente mer, Hap. Du er bonde. Du forstår det.
Ja, sir.
Om du hadde et muldyr...
...ville du vært fort ferdig.
-Muldyret døde av stivkrampe. -Jeg vet det.
Florence og guttene er...
Du må leie et av muldyrene mine, Hap.
Du får halvparten til du har betalt for det.
Send en av guttene for å hente muldyret etter middag.
Ja, sir.
Jeg glemte å si det til deg. Florence kan ikke jobbe her på en stund.
Hva mener du med det?
Ikke før slutten av juli. Før vi har fått sådd jorda.
-Hvor er Hap? -Han brakk beinet. Det sa jeg.
-Nei. -Jo.
Nei, Henry. Jeg trenger hjelp. Lån dem et muldyr...
Nei, jeg kan ikke låne ham et muldyr.
Du låner ikke bare vekk muldyr.
Hva om jeg bare gir dem gården med det samme.
Får de ikke sådd i tide, må de leie ett av våre.
Det kan de betale en halv lønn for.
-Vanskelig for dem, men bra for oss. -Hap jobbet for oss da det skjedde.
Nei, Hap skadet seg selv mens han jobbet for Hap Jackson.
-Gårdsdrift er forretninger. -Jeg syns...
Syns i vei. Jeg brukte alt vi har på denne gården.
Alt.
Vi må tjene penger i år, ellers har vi problemer.
Forstår du det?
Gjør du?
Ja, Henry.
Greit. Kom igjen.
30-8-62.
Dagen konføderasjonens styrker knuste unionshæren i slaget ved Richmond.
Tror ikke han visste at jeg kunne koden.
-Hallo. Mrs. Jackson? -Ja?
Jeg er dr. Pearlman. Jeg er her for å behandle mannen din.
Takk. Kom inn.
Hadde du spurt meg før da,
ville jeg sagt at alle hvite var like.
Henry forble sint på meg, og han viste det ved å ignorere meg i senga.
Jeg hadde ikke alltid likt Henrys elskov,
men det fikk meg til å føle meg som en ekte kone.
Jeg tenkte aldri på å nekte ham.
Hvordan kunne han nekte meg?
Dette er en høytidelig og herlig tid.
General Eisenhower har sagt
at Tysklands styrker har overgitt seg til De forente nasjoner.
Frihetens flagg vaier over Europa.
For denne seieren vil vi takke
den Gud som har veiledet og holdt oss i live...
-Hitler er død! -Krigen er slutt!
Hitler er død!
Det er slutt, ikke sant?
Krigen er slutt!
Vi er i fiendens territorium.
Du er død, hviting!
Vi kjører over dem. Pass på til høyre.
Du er død.
Lørdag var favorittdagen min.
Den eneste dagen jeg kjente meg virkelig ren.
-Skal jeg sette meg? -Ja, sett deg.
Resten av tiden stinket vi.
Mamma, det kommer noen!
-Onkel Jamie! -Onkel Jamie!
Kom og gi onkel Jamie en klem.
Hvem er det? Er det Amanda-dukka mi?
-Hvem er dette? Min lille Bella. -Jamie!
-Gi onkel Jamie en klem! -Jamie!
-Du har blitt så stor! -Jamie!
Hvem er det?
Kom igjen, jenter.
Du ser bra ut, bror.
Du ser forferdelig ut.
-Ikke vær for snill nå. -Spar meg!
Ser du uniformen hans?
Min kjære svigerinne.
-Velkommen hjem, Jamie. -Kom hit.
Vil dere se hva mer han har?
Hvordan liker du deg i Henrys versjon av paradis?
Skulle tro en sønn ville sagt hallo til sin egen far.
Kjæreste Pappy. Som jeg har savnet deg.
Han har savnet deg også, men han vil ikke innrømme det.
Har vel sluttet med tobakk og blitt med i Nasjonalforbundet for fargedes interesser.
Utrolig at du gikk helt hit!
Vel...
Jeg ville ikke plage dere.
Det var det siste hun sa.
Gutt!
Herregud!
Jøsses.
Hvordan er det å være krigshelt?
-Vet ikke. -Ikke vær sånn.
Hæren skrev brev om medaljene dine.
Sa det var den høyeste utmerkelsen en flyver kunne oppnå.
-Sa de det? -Vel...
Jeg hadde flaks.
-Andre hadde ikke det. -Nei.
Du fikk sikkert mye mus av det.
Jamie trengte ikke medaljer for å få jenter.
Tar etter meg der.
Moren din var Greenvilles peneste jente.
Og alle var etter meg.
Ja. Én ting er sikkert.
Du måtte drepe mange tyskere for å få de medaljene.
Hvor mange tror du at du drepte? Femti? Hundre?
-Jeg vet ikke. -Rundt regna.
Jeg vet ikke.
Hva er i veien?
Man burde vite hvor mange man har drept.
Vel...
Én ting er sikkert.
Det var mer enn én.
Vel...
...i det minste så jeg min ene i øynene før jeg skjøt ham.
Slapp ikke bomber fra en kilometer opp.
Pappy.
-Kom igjen, Pappy. -Dra til helvete.
Hvorfor måtte du gjøre det?
Han er bare stolt av deg.
Det er alt.
-Ja. -Han har et poeng.
Vi bør legge oss.
Går sofaen bra?
Ja.
Kom igjen.
Godt å se deg, lillebror.
Takk for at du og Laura lar meg bo her.
Du trenger søvn.
Du skal få mat. Få litt kjøtt på beina.
Det var mer i retning av seks.
Seks hva?
Kilometer over. Høyden vi slapp bombene fra.
Hvordan kan du se noe fra så høyt oppe?
Du ville bli overrasket.
Veier, byer, fabrikker.
Bare ikke folk.
Fra 20 000 fot er de ikke engang maur.
Pappy har rett.
Man burde vite.
God natt.
FARGEDE
Hjemme igjen.
Neste stopp er Tupelo!
Svarting, mørking, nigger.
Kjempet for landet mitt,
kom tilbake og så at det ikke hadde endret seg.
VI SERVERER BARE HVITE
Takk.
-God dag, Ms. Tricklebank. -Er det deg, Ronsel?
Ja, sist jeg sjekket.
Skal si du har blitt voksen! Hvordan går det?
Veldig bra. Hvordan har du hatt det?
Bra. Har du vært hos foreldrene dine enda?
Nei, jeg ville stikke innom og kjøpe noen ting til dem før jeg dro hjem.
Hei, Ronsel. Jeg er Mrs. McAllan. Foreldrene dine jobber på gården vår.
Står til?
Moren din snakker stadig om deg.
De vil bli veldig glade for å se deg.
Var det alt?
Nei, jeg må få litt sukker og godteri.
Sukker og godteri?
Ja. Sukker til mamma og godteri til Marlon og Lilly May.
Vil skjemme dem litt bort.
-Sersjantlønn. -Det setter de nok pris på.
Ja, ma'am.
Ha en flott dag. Mrs. McAllan.
Se på det. En svarting i uniform.
Hvor tror du at du skal?
Beklager. Jeg skal hjem til foreldrene mine.
-Ikke den veien. -Pappy, det er Ronsel.
Hap og Florences sønn. Tilbake fra krigen.
Det forklarer hvorfor du prøver å gå ut hovedinngangen.
Du er nok forvirret over hvor du er.
-Jeg er ikke forvirret. -Det tror jeg du er.
Jeg vet ikke hva de lar deg gjøre der borte,
men nå du er i Mississippi, nigger.
Bruk bakdøren.
Vi vil ikke ha noen vanskeligheter her.
Gå.
Vet du hva? Du har helt rett.
Da vi var i utlandet, måtte vi ikke bruke bakdøren.
General Patton satte oss i fronten.
Ja. Vet du hva vi gjorde?
Vi banket livsskiten ut av Hitler og tyskerne.
Mens dere var trygge hjemme.
Jeg er nesten ferdig, Henry.
Hjemme igjen.
Velsigne oss, gode Gud, og disse gavene vi skal ta imot
fra din rikdom gjennom Kristus, vår Herre og frelser.
Og, Gud, takk for solen du har sendt
for å få bomullen til å vokse og for helsen til alle her.
Og Herre Jesus, ta vare på gutten min, Ronsel,
hvor enn i skapelsen han er.
Amen.
Ronsel!
Barnet mitt!
Se på deg. Du er så voksen.
-Kjekk også. -Takk.
Se på deg, Marlon. Du er like stor som meg. Du har vokst.
Hvorfor fikk du medaljer? For å drepe tyskere?
-Hvorfor sa du ikke at du kom? -Ikke plag ham...
...la ham hilse på faren sin.
Jeg visste du ville komme. Jeg ba om det.
Takk Gud.
Se på deg.
Hva pokker skjedde med deg?
-Gå til brødrene dine. -Jeg har noen varer.
Takk, vennen.
Kom igjen, sett deg.
Gud forsyner.
-Vil du ha ris? -Ja.
-Takk, Gud. -Amen.
Du har ikke røykt før.
Mye har endret seg.
-Fikk du nok mat? -Ja.
Jeg er stappmett. Jeg pleide å drømme om rundstykkene.
Jeg drømte om deg også.
Hva så du?
Du er trygt hjemme igjen nå.
Blir fint med et ekstra par hender.
Med deg hjemme kan vi gjøre opp det vi mistet etter ulykken min.
Betale ned heftelsen, få ny kontrakt, være leilending igjen neste år.
Kanskje han har sine egne planer. La ham gjøre som han vil.
Nei, mamma.
Så klart blir jeg.
Så klart.
Gir meg tid til å finne ut av ting og legge krigen bak meg.
Hva vil han nå?
God kveld, Mr. McAllan.
God kveld, Hap. Florence.
Dette er vår sønn, Ronsel, som jeg fortalte deg om.
Vi har allerede møttes.
Hap, jeg bør snakke med deg alene.
Jeg er ikke et barn.
Du kan si alt du vil si til pappa foran meg.
Greit. Du ber om trøbbel
med oppførselen din tidligere på Tricklebank.
Jeg vet du ikke vil ha trøbbel.
Ikke for deg eller familien.
Hva gjorde du?
Han kan ikke ha gjort noe.
-Jeg prøvde bare å gå ut døren. -Hoveddøren.
Da min far og noen andre rettet på ham, preket han.
Satte oss alle på plass.
Er det sant?
Da bør du nok be om unnskyldning.
Beklager, sir.
Greit.
Far vil ha en unnskyldning òg.
Ronsel går innom ham etter kirken i morgen.
Ikke sant?
Ja, sir.
-Velkommen hjem. -Takk, sir.
Ha en god kveld.
Ingen vits i å kjempe. De vinner hver gang.
Jeg er ikke vant til å gi opp en kamp, pappa.
Ikke nå mer.
-Hvor lenge har du vært hjemme? -Bare et par uker.
-Hva synes du om Marietta? -Det er en koselig liten by.
Jeg tar den. Setter den her.
Tusen takk, Miss Tricklebank. Ha en fin dag.
Ha det fint.
Se på det.
-Hva er det? -Hva er i veien med ham.
Han har nok akkurat kommet hjem fra krigen.
Det går bra.
Det er bare en bil. Den må ha fått ettertenning. Fast innsugingsventil.
De sier det tar slutt etter hvert.
Du er Ronsel. Haps sønn.
Jamie McAllan. Henrys bror.
Hyggelig å møte deg.
Gikk du hit?
Ja.
Du kan sitte på.
Kom igjen.
Dette er Bob Dunning med høydepunktene fra den 15. årlige All-Star-kampen.
-Kom foran. -Jeg klarer meg fint her.
Kom inn, soldat. Det er en ordre.
I nasjonalligaen, tungt artilleri.
John Mize, Walker Cooper, Ralph Kiner og Stan Musial.
Pionerene fra den amerikanske ligaen:
Ted Williams, Joe DiMaggio, George Kell og Lou Boudreau.
-Hvordan visste du at du har høyere rang? -Jeg var kaptein.
De har negerkapteiner. Jeg var under mange av dem.
Du adlød min ordre. Vedder på at du var sersjant.
761. stridsvognbataljon.
"Kom ut kjempende."
Vi var i spissen for general Patton.
Du?
Jeg fløy B-25er.
Så, hvordan liker du å være tilbake i Mississippi?
Samme her.
-Hørte du og Pappy kranglet. -Jeg sa unnskyld.
Han er en ubehagelig jævel. Han fortjente det nok.
-Skål for deg. -Nei takk.
Er du alltid så sta,
eller bare blant hvite som prøver å være hyggelige?
Kom igjen.
Hva slags underoffiser er du?
Ikke kast det bort. Det er medisinen min. Trenger hver dråpe.
Pisset dere stridsvogngutter i hjelmene deres?
-Mange ganger. -Vi hadde et rør i cockpiten.
Noen ganger var det enklere å bruke hjelmene våre.
Men på 20 000 fot fryser pisset til is på under et minutt.
Er det så kaldt der oppe?
Ned mot tretti minusgrader.
En gang vi var på langtur, pisset jeg i hjelmen og glemte det.
Vi var over målet, jeg tok på meg hjelmen min.
Vi måtte unnvike fiendtlig ild,
og plutselig kjente jeg noe renne nedover ansiktet mitt.
Trodde jeg var truffet.
Jeg luktet som en latrine.
Du må ha fått høre det på offiserklubben.
Vennene mine sluttet aldri å snakke om det.
De som overlevde, i alle fall.
Jeg mistet også noen venner.
Skål for dem.
"Jeg ville ikke komme hjem før..."
-Alt i orden, Mr. Jamie? -Alt i orden.
Ga Ronsel skyss fra byen.
Jeg skal inn i byen igjen neste lørdag ettermiddag.
Om du vil, kan jeg stikke innom og se om du vil sitte på.
Det ville vært fint.
Greit.
Hap.
Å, gud.
Jeg har noe til deg, mamma.
Dette er så mye.
Sparer det til søsknene dine. De vil elske det.
Nei...
-...jeg kjøpte det til deg. -Jeg kan ikke.
Jeg skal se deg spise det.
Takk.
Spis den opp, mamma. Ikke spar på den.
Jeg bør ikke se Lilly May eller Marlon med noe av det.
Greit.
Jeg er glad i deg.
Jeg er glad i deg også.
Takk.
Jeg kan ikke...
Jeg prøvde.
Unnskyld.
Jeg kan ikke...
Jeg kan ikke svømme.
Herregud.
Hei. Det går bra. Jamie.
Det er meg. Det går bra.
Det går bra. Kom hit.
Nei.
Nei, jeg kan ikke.
-Jamie. -Jeg må gå.
Som vanlig når noe fælt skjedde, var Henry borte.
Han og Pappy dro for å sjekke noen svin, så jeg var alene med jentene.
Vera?
Du må ta meg med til byen.
Jeg skal drepe Carl.
Kom og sett deg, så snakker vi...
Jeg har ikke tid til å sitte nå.
Han er med henne nå.
Begynte på Alma, som med Renie.
Amanda Leigh, ta med søsteren din inn.
Gå, Amanda. Gå rundt på baksiden.
-Vera? -Du må kjøre meg til byen.
-Jeg kan ikke. -Jeg så deg kjøre...
Og jeg fikk vansker. Mannen min tok nøklene.
Kom.
De fant Carls lik liggende på veien halvveis til byen.
Florence sa hun hadde sett henne gå ned Main Street dekket i blod.
At det så ut som hun hadde badet i det.
Vera hadde knivstukket ham 17 ganger.
Men jeg fant ikke ut det før senere.
Jeg var fortapt i min egen lidelse.
Herregud.
Hva er i veien, mamma?
Amanda Leigh, du må være stor jente og hente Florence.
Husker du veien? Flink jente, løp så fort du kan.
Nei!
Jeg mistet et av barna mine en gang.
Han het Samuel.
Jeg kom hit hele tiden da jeg var barn.
Når jeg måtte være alene og klarne tankene.
Jeg liker det du har gjort med stedet.
Her.
Hvorfor er du så snill mot meg?
Ser ut som du trenger det.
Pisspreik.
Vi var over Østerrike.
Vi fikk kontakt med en hel sverm Messerschmitter.
De var overalt.
Tok ut akterskytteren, andrepiloten...
Da gjorde jeg en avtale med Gud.
Sverget at om han reddet meg, skulle jeg gjøre noe bra.
Jeg visste ikke hva, men...
Jeg lovet det likevel.
Før du visste ordet av det, dukket mange P-51-fly opp
som et pokkers kavaleri.
De fikk tyskerne ut av himmelen.
Og de var engler sendt av selveste Herren.
Halene til P-51-flyene var malt røde.
Et av dem kom opp på siden av meg.
Jeg så bort. Jeg trodde jeg så syner.
Piloten...
...han var farget.
Han gjorde honnør til meg...
Jeg gjorde honnør til ham.
Mennene som døde den dagen, var ektemenn, fedre.
De var gode menn.
Mye bedre enn meg.
Ja, ja.
Vi tok med disse til deg, mamma.
Dette er til deg, mamma.
Nå må du...
Du kan ikke dusje uten skilleveggen.
Hvor har vi den?
Hva tror du? Her i vannet?
Du må hjelpe meg å finne ut hvor denne skal.
Hva tror du? Der inne? Du lukter det.
Mamma, onkel Jamie bygger en dusj til deg.
Din lille engel.
Du skulle fortelle meg om hun kom.
Tenkte du ville ha litt privatliv...
...i ny og ne, om du skulle ta et bad.
Hva syns du?
Det er fantastisk.
Takk.
Vel...
Jeg henter litt vann.
De lukter godt.
Han spiser knapt nok, sover knapt nok.
Kan ikke sitte stille, kan ikke bevege seg.
Det er som han sturer.
Venter på noe.
Venter på at det som ikke skjedde, skal skje.
Kom igjen! Flaska vil ikke drikke seg selv.
Det er allerede sent!
Vent nå litt. Hvordan går det?
Jeg blir også glad for å se meg.
Er du ikke trøtt, kvinne?
-Vi må la ham gå. -Vi holder ham ikke igjen.
Han blir for oss. Det vet jeg.
Hva om han vil bli?
Det vil ikke alltid være sånn.
Straks jeg er bra igjen...
...flytter vi herfra.
Vi vil klare oss.
Han blir bra når han får sitt eget hjem.
Vil vi klare oss?
Det garanterer jeg.
Husker du det?
Ja, det gjør jeg.
Du skal ikke være oppe på beinet ditt hele tiden, Jackson.
Lar du det ikke bli bra, vil du aldri gå igjen.
Hvorfor gå om jeg ikke kan danse?
Du er en fantastisk kvinne.
Sølvstjerne-medaljen?
-Ja. -Jøss.
Ikke bli imponert. Jeg fikk den for å være dum.
Hva?
Savner du det noen gang? Å være der.
Jeg mener ikke å ha blitt skutt på, men noen ganger savner jeg det.
Jeg også.
Der borte var jeg en frigjører.
Folk stilte seg opp i gatene og ventet på oss.
De kastet blomster og jublet.
Her er jeg bare en nigger som dytter en plog.
Noen av mennene også.
-Jeg tenker på dem hver dag. -Å se andre deler av verden.
Italienske jenter, engelske jenter...
Noen av de hårete grekerjentene med store, hårete mus...
Det var noe for seg selv.
Har du ligget med en hvit jente?
Faen... Ja vel, ja.
Ja? Fortell meg mer.
Hæren ga oss egne brakker,
egne blodforsyninger, egne latriner.
Men de europeiske jentene hadde ikke noe problem med oss.
En dag i Wimborne
gikk en engelsk jente forbi og dasket meg på baken.
Hadde aldri sett henne før.
Sa de hvite soldatene sa at vi var mer aper enn mennesker.
Hun så etter en hale.
Beklager at jeg ler.
Så vi brukte enhver mulighet til å vise hvor menneskelige vi var.
-Jepp. -Tyske jenter også?
Jeg har sett det uttrykket før.
Hun må ha vært spesiell.
Det var da, dette er nå, jeg er nok der jeg burde være.
Jepp. Der jeg burde være.
Kaster bort livet mitt.
-Jeg skal få deg trygt tilbake. -Du får holde ditt ord.
Noen kommer fra venstre!
De tok akterskytteren!
Svar meg, Jeremy!
Faen.
Vi får slept den ut i morgen, Henry.
Beklager.
Sjekk? Greit.
Klokka er halv ti. Står du opp nå?
Så du sover hele dagen mens søsknene dine jobber?
Hva er i veien med deg?
Brev til deg. Står det kommer fra Tyskland.
Tyskland.
Hvem er Resl? Ress...
Er det mann eller kvinne?
R-E-S-L. Hvordan uttaler du det?
Noen jeg kjente.
Hvor skal du?
Jeg kommer tilbake!
Ronsel!
Du syns det er morsomt, du. Å spille god melk.
Du kjenner uttrykket: Ingen vits i å gråte over det.
I alle fall når det er noen andres.
Hva skylder jeg der? 1,50? Kanskje to?
Vi runder opp.
-Jeg snakker ikke om penger! -Hva vil du?
Hva er det med deg? Vær en mann!
Litt spilt melk, så er jeg ikke mann?
Du oppfører deg ikke som det!
Du kommer og går som du vil, forsvinner i dagevis,
og når du er her, er du full!
Du bestemmer ikke over meg.
Jo, når du bor hos meg og jobber på min gård.
Beklager, sjef.
Er ikke min feil at bondegårdsdrømmen din ikke går så bra.
Er ikke min feil at bomullsåkrene er oversvømt!
Vet du hva problemet ditt er? Du vet ikke din egen verdi.
Du vet ikke det en mann må vite.
-Åpne øynene, storebror. -For hva?
Du er så opptatt med å gå rundt som Vårherre
og tenke på deg og gården, at du ikke ser at kona di er ulykkelig!
Pass munnen din.
-Eller så? -Eller så.
-Jepp. Vet du hva? -Ja?
Bare gå, Jamie. Vær den mannen du vil. Bare gjør det et annet sted.
-Greit. Jeg drar til byen. -Jeg snakker ikke om byen.
Jeg drar til Greenville i noen dager for å se etter dyr.
Du skal være borte når jeg kommer tilbake.
Hva er i veien med deg?
Du burde sett ansiktuttrykket ditt.
Det er ikke morsomt.
Jo visst, det er det, min venn.
Du er jævla sprø.
Jeg kan ikke nekte for det.
Hvorfor går du i regnet?
Har ikke noe å si.
Er noe i veien med deg?
Hva er det verste du har gjort?
Noe ille.
Virkelig ille, og du visste det ville såre noen...
...men du gjorde det likevel.
Å gå fra denne kvinnen.
Jøsses.
Gratulerer, du er far.
Han heter Franz.
Franz er et bra navn.
Hva skal du gjøre nå?
-Hun vil jeg skal komme til Tyskland. -Det er langt.
Ja.
Langt.
Hva med deg? Hva er det verste du har gjort?
Jeg? Jeg er en helgen.
Det er du nok.
Ned med hodet.
Tror du de så oss?
Jeg vet ikke.
Her er vi.
Ja.
Jeg forlater byen snart.
Jeg ville ønske deg lykke til.
Du har vært en venn.
Det skal du vite.
Ja.
Du har også vært en venn.
Du er kanskje en av de gode.
Jeg håper du finner veien til gutten din.
Til familien din.
Ta vare på deg selv.
Du også.
Hei, mamma.
-Sulten? -Nei, det går bra.
Hvor er alle?
Gått til kirken. Kveldsgudstjeneste.
Her.
-Her er han, full igjen. -Onkel Jamie!
Hallo, kjære familie.
Hvem pokker var med deg i bilen?
Den jeg så deg kjøre. Hvem var det?
Ronsel Jackson.
Hvorfor satt du med den niggeren i bilen som erteris?
Han kan sitte der jeg sier. Noe mer?
Du, din jævel.
-Du er ikke verdt en dritt. -Jeg vet det.
Herr Krigshelt.
Du er bare en fyllik. Gi meg nøklene.
Bare gå.
Vil du ha ham for deg selv? Synd han er full. Han kan ikke hjelpe deg.
-At det var? -Jeg ser deg lyste etter ham.
-Pappy. -Henry er kanskje for dum til å se det,
men det er ikke jeg.
-Har du sett brevet? -Det fra Tyskland?
Herregud. Greit. Vent.
Ikke bekymre deg. Vent til faren din kommer.
Ronsel?
Hei sann.
-Blir du til middag i kveld? -Nei.
Skal du noe sted?
Ja. Stikker kanskje vestover.
Har en krigskompis i Los Angeles.
Los Angeles? Hva snakker du om, Jamie?
-Sa han ikke det? -Sa ikke hvem hva?
Henry.
Ba meg dra.
-Sikkert lurt. -Så du skal bare dra?
Skulle du si adjø?
Så klart. Første bussen går ikke før kl. 14.00.
Hva med jentene? Det vil knuse hjertene deres.
Jeg kan ikke bli her, Laura.
Jeg kan ikke...
Du må ikke dra, Jamie.
-Kom her! -Ta ham!
-Kom her. -Ta ham!
Ta ham!
Hold ham nede!
-Slå niggeren! -Slå niggeren!
-Få ham opp. -Kom igjen.
Få på deg skoene. Bli med oss.
-Herregud. Slipp ham løs. -Hold kjeft!
Ikke pokker! Slipp ham løs, for pokker!
-Hør her, gutt. -Jeg er ikke gutten din!
Enten bruker du den, ellers peker du den i en annen retning.
Ellers bør du drepe oss begge.
Forråder du ditt eget blod for en niggers skyld?
Gjør det.
-Kom igjen. Gjør det. -Ta fram beviset.
-Han er skyldig! -Drep ham!
Lå du med denne kvinnen?
Hvorfor bryr dere dere om en tyskerhore uansett?
Alle Fräulein-fittene fikk guttene våre drept.
Dersom Ronsel ga henne en halvblods bylt for å huske det, er det rettferd!
Hold kjeft, niggerelsker!
Hvordan vet du at Ronsel er faren?
Vi spør ham. Er du faren til denne...
Jeg sier ikke "barn..." Denne styggedommen?
Kom igjen! Si det!
-Ja. -Han sa det!
Straffen for styggedom er døden.
Pappy?
Nei.
Han vil ikke skyte.
Du har ikke mot til å drepe en mann på kloss hold, har du vel?
Du vil ikke drepe din egen far.
Gjør én feil ting til, så er guttene troende til å drepe deg.
Hva skal vi gjøre?
Jeg sa han ikke vil si noe. Ikke sant?
Slipp ham fri.
Du er ikke i en posisjon der du kan stille krav.
Niggeren må fremdeles straffes.
La sønnen min bestemme hvordan.
Greit.
Hva blir det?
Jeg gir deg et valg.
Om han ikke skal drepes, så bestemmer du straffen.
Nei!
Tunga, øynene eller ballene hans?
Velg.
Velg, for pokker!
Tunga hans.
Herregud! Nei!
-Hold ham opp. -Hent stigen.
Det kommer til å gå bra.
Jeg har deg.
-Hold ut bena. -Hold dem rett ut.
Herregud!
Jeg har ham!
Pust.
Det vil gå bra. Hold opp lyset, Marlon.
Løft ham opp.
Vi har deg.
Barnet mitt.
Jeg holdt hjerteslagene hans i hånden min.
Gutten min!
Jeg husker hvert et slag.
Han var varm og i live.
Jeg vet om alle steder i ham.
Pappy?
Det er akkurat som du tror.
De tok Ronsel.
Det var for mange av dem.
Hva? Hva skjedde med ham, Jamie?
Det var for mange av dem. Jeg...
-Jamie... -Jeg kunne ikke stoppe dem.
Hva gjorde de med ham? Lever han?
-De fikk meg til å velge. -Velge hva?
Våkne.
Jeg ville passe på at jeg så deg i øynene.
Jeg setter pris på det.
Vi ses om noen dager, ikke sant?
Det er faren din. Han døde i går kveld.
-Hvordan? -Fredelig i søvne.
-Hap! -Henry.
-Hap! -Ikke, Henry.
Det er ikke min feil.
-Jeg advarte dem begge. -La dem gå.
Hap!
Kan du vente, Hap?
Vi må få kista i jorda.
Hap?
Setter pris på det.
Kanskje guttene også?
Sønnene mine går ikke ned fra vogna.
Ok.
"Et menneske, født av en kvinne, lever en kort tid og mettes med uro,
som en blomst skyter han op og visner,
han farer bort som skyggen og holder ikke stand.
Endog over en sådan holder du dine øine åpne,
og mig fører du frem for din domstol!
Kunde det bare komme en ren av en uren! Ikke én!
For treet er det håp, om det hugges, så spirer det igjen.
Men når en mann dør, så ligger han der.
Som vannet minker bort i en sjø,
så legger et menneske sig ned og reiser sig ikke igjen.
Så lenge himmelen er til, våkner de ikke,
de vekkes ikke op av sin søvn."
Amen.
-Amen. -Amen.
Greit.
Kom igjen, bror. Amen, Pappy.
-Kom igjen, jenter. -Florence?
Gi dette til Ronsel...
Om du ser ham.
Jamie!
Marerittet mitt er alltid det samme.
Først er jeg i en stridsvogn med hjelm.
Så bak i en bil med en sekk over hodet.
Jeg skriker. Leppene mine beveger seg, og jeg kjenner presset.
Men ingenting kommer ut.
Jeg håper min fars dødsfall ga Jackson-familien litt fred.
Men jeg må innrømme at det ikke ga meg noen.
Men jeg håpet min venn Ronsel, ved et mirakel, fant lykken.
Men burde historien min ende der?
Forstummet og slått.
Undertrykkelse, frykt, misdannelse.
Det kreves en unik mann for å slå det.
Jeg ville måtte avvenne meg laudanum og selvmedlidenhet.
Og reise med et kort i skjortelommen der det stod "stum".
Så, til slutt...
...måtte jeg krysse Atlanterhavet igjen.
Ikke for krig denne gangen.
Men for kjærlighet.
Ronsel.
Mamma?
Så jeg avsluttet med det.
Med kjærlighet.
Tekst: Helle Ulvestad